"I begynnelsen skapte Gud himmelen og jorden. "
"Og jorden var uten form, og øde. "
Dette er planeten Jorda, nettopp oppstått.
Den kjøles hurtig ned fra 6000 grader til noen få hundre
på mindre enn fem milliarder år.
Varmen stiger opp, treffer atmosfæren, skyer oppstår,
og regn strømmer ned på den størknende skorpen i talløse hundreår.
Det hvileløse havet stiger, finner sitt leie, tar form.
I verdenshavenes varme dyp begynner livets mirakel.
Talløse livsformer oppstår, utvikles, og søker den faste landjorda,
der de etterlater seg vitnesbyrd om ferden og kampen for livet
og deres endelige undergang.
Denne livets saga er skrevet på land,
der 15 millioner år senere, ved Amazonas' fjerneste kilder,
mennesket søker å tyde den.
Tomas! Tomas!
Vær så snill.
Hva er det, dr Maia?
Jeg vet ikke, Luis. Jeg har aldri sett maken.
Er det viktig?
Ja. Jeg tror det er. Veldig viktig.
Vi tar ett bilde til. Så graver vi det ut.
Luis, jeg drar til Morajo Bay, til instituttet.
- Dere to venter her i leiren. - Blir du borte lenge?
Lenge nok til å finne ut hva dette er
og få til hjelp til å grave ut resten av skjelettet.
Jeg vil ha en mann i leiren hele tiden. Luis, du er sjef så lenge.
INSTITUTT FOR MARINBIOLOGI
Der tenker jeg du skremte all fisken.
Så dypt som han jobber, doktor, hører ikke fisken en ting, tro meg.
Der er han. Ser du ham?
- Hva venter han på? - Han utlikner for trykkendringen.
Her kommer han.
- Hei. - David, jeg har en overraskelse.
Jaså?
Carl Maia!
- Det er ikke deg! - Det som er igjen, dr David Reed.
Sist jeg hørte om deg, var du i Amazonas og så etter fossiler.
Du drev også med forskning, for et akvarium i California.
- Hva gjør du her i Brasil? - Vi har vært ved instituttet en måned.
Vi ser etter eksemplarer av lungefisk.
David, du ser ennå ikke ut som en iktyolog.
Sier geologen. Han venter seg en elskelig gammel professor med skjegg.
Jeg ventet ikke at han så ut som han gjorde da han var student.
Få låne skulderen din, Kay.
Er dere to gift ennå?
Nei. David sier vi er alltid er sammen uansett. Like greit å spare litt da.
- Hva med å leve så billig som én? - Det er det jeg sier, jeg også.
Jeg venter på at Williams gir henne lønnspålegg. Da har hun råd til meg.
Vi går i land. Det er godt å se deg igjen, Carl.
Vis ham hva du har med deg, Carl.
Jeg fant dette i et kalksteinslag som er datert til devontiden.
Jeg håpet at eksperter på havdyr kunne identifisere det.
- Jeg har aldri sett noe liknende. - Se på svømmehuden.
Kanskje vi vet mer når jeg finner resten av skjelettet.
- Da skulle jeg gjerne vært der. - Jeg også.
Hva med sjefen deres? Kan han være interessert?
Williams? Prøv å holde ham vekk hvis det er sjanse for omtale!
Jo, men omtale gir forskningsmidler. Uten penger kan man jo ikke forske.
Riktig. Hadde ikke dr Williams skaffet penger, hadde vi ikke vært her.
- Hvor er denne tingen? - På instituttet.
Her er det.
Nøyaktig slik jeg fant det.
- Det er fantastisk. - Det er utrolig.
Kunne dette ha tilhørt en forhistorisk humanoid?
Sannsynligvis er det hånden til et amfibium, Mark.
Et som tilbrakte mye av tiden i vann.
Hva forklarer benbygningen i fingrene, åpenbart tilpasset liv på land?
- Hva tror du, dr Matos? - En ting er helt sikkert.
Hva det enn er, hadde det enorme krefter.
Dere håper å finne resten av fossilet?
Så snart jeg organiserer en passende ekspedisjon.
Kan det ikke være vi som deltar?
Slikt er da innenfor rammene av arbeidet vårt, ikke sant?
Helt riktig. Marinforskning blir bare mer og mer viktig.
Se her borte.
Dette er lungefisk - leddet mellom fiskene og landdyrene.
Naturen prøvde tusen veier for å føre livet fra havet og opp på land.
Dette var en blindvei. Den har vært uendret i millioner av år.
Men her...
Her har vi en ledetråd til svaret.
En dag vil romskip reise til andre planeter.
Hvordan skal mennesker overleve der?
Atmosfæren er annerledes, trykket vil være annerledes.
Ved å studere denne, og andre arter,
øker vi kunnskapen om hvordan livet utviklet og tilpasset seg vår verden.
Med den kunnskapen kan vi kanskje lære å tilpasse oss
til nye, fremtidige verdener.
Fin tale. Så er det den praktiske siden.
Hvis jeg snakker mer som økonom enn som forsker,
så husk at det krever penger å drive dette instituttet.
Et betydelig funn kan ha stor økonomisk verdi for oss, også.
- Styret kunne ikke sagt nei. - Det kunne det nok ikke.
Dr Maia, jeg tror du har fått deg en ekspedisjon.
Fint.
Vi drar til Manaos i morgen. Derfra tar vi båt oppover elven.
Nei. Tomas!
Nei... Nei...
Det er så varmt.
Og varmere skal det bli.
Fant ikke Maia noe bedre enn denne balja?
Det er ikke så mange skip som drar så langt opp som vi skal.
Vi regnet vel ikke med å få et cruiseskip, heller.
Liker dere ikke Rita?
- Det doktoren mener, Lucas... - Jeg vet hva han mener.
Jeg trenger vel ikke annet enn denne lørja for å frakte fisk på denne elva?
Hvordan er den beste lugaren?
- Helt herlig. - Fint.
Ja, nå har vi laboratorium, etter måten.
- La oss håpe at vi får bruk for det. - Hvis ikke, blir jeg skuffet.
Sett at dr Maias fakta er utenfor tvil.
Dr Maia er forsker, ikke spåmann. Han kan da ikke love noe.
Jeg tror at en vitenskapsmann trenger både visjon og dristighet.
Jeg mente det ikke som personlig kritikk, doktor.
Det er bare det at jeg alltid ser fram til å lykkes.
Og jeg syntes at Mississippi var noe.
Det er en liten bekk sammenliknet med Amazonas.
Dette er akkurat slik det var for 150 millioner år siden, i devontiden.
- Høres ut som verdens opprinnelse. - Det er det.
Selv dyrene her vokser slik de gjorde i skogene under devon.
Maurslukeren er en gigant med krefter som en bjørn.
Tusenbein blir en alen lange.
Rottene i Amazonas er store som sauer.
- Det er ikke mulig. - Det er sant.
Og ikke glem mallene her.
De kan bli 3 meter lange, og farlige.
Som alt annet i denne jungelen. Alt kan drepe.
Dr Maia sier vi kaster anker om et par timer.
Kanskje best å få seg litt hvile.
Igjen, Lucas.
Bare så vi er sikre på at karene i leiren hører oss.
Når vi er for anker, tar vi en robåt.
Luis!
Tomas!
Luis!
Luis! Tomas!
- Merkelig at de er vekk. - Kan de ha dratt på jakt?
Jeg ga klar ordre om at en mann alltid skulle bli igjen i leiren.
- Kom igjen. - Vent her, Kay.
Vent til vi finner ut hva som skjer.
Luis!
Hva kan ha skjedd?
Det var merkelig.
Det er bare én forklaring. Området er fullt av ville dyr.
Kanskje en jaguar. Jaguarklør lager flerrer som dette.
Hvor er Kay?
Kay!
- Hva er det? - Det har skjedd noe.
Vi drar om bord igjen, Kay.
Et funn som ryster verden, ja.
Åtte dager, og vi har gravd opp nok stein til å brolegge en vei.
Fått nok, Mark, eller graver vi videre?
Jeg skal si fra når jeg har fått nok.
Vi mislyktes. Det er alt folk oppfatter.
Carl, aner du hva denne bielven renner ut i?
Karene fortalte at den endte i en lagune.
Hva tenker du på?
Jeg bare lurte. Det kan tenkes at en gang
deler av elvebredden har rast ut og falt i elven.
I løpet av århundrer, eller årtusener, kan strømmen ha vasket alt løst.
Hvis denne elvearmen ender blindt, finner vi fragmentene der nede.
Kanskje vi finner resten av fossilet ditt.
- Det er en teori. - Hva er galt med det?
Selv om Davids teori er korrekt, er sjansene for å finne noe ørsmå.
Vitenskapen tar alltid små sjanser. La oss prøve.
- Vi kan vende nederlag til seier ennå. - Det er bare én ting.
Å dra inn i uutforsket område med en kvinne.
Jeg er ikke redd, og vi har jo reist langt alt.
Jeg vet det, men jeg tenker jo på hva som skjedde med Carls menn.
Du høres ikke ut som en rendyrket vitenskapsmann.
Yrkesstolthet betyr ikke å risikere andres liv.
Kay har alltid klart å ta vare på seg selv.
Vi vet ikke noe om denne lagunen.
Jeg kan fortelle dere noe om den.
Karene kaller den den Sorte Lagune - et paradis.
Men, sier de, ingen har vendt tilbake for å fortelle noe.
Vi skal.
- David. - Jeg mente ikke å skremme deg.
Jeg vet ikke hvorfor jeg gjorde det.
- Hylingen der oppe hjelper ikke. - Det er Guariba-aper.
Angrer du på at vi dro hit?
Du forstår ikke arten særlig bra, doktor.
Gi meg tid. Jeg syntes det gikk bra,
med tanke på at vi bare har vært sammen i seks måneder.
Hvor mye tid tror du du trenger?
Slik som jeg ser det, tipper jeg et helt liv.
Det er det riktige svaret.
Vi får kanskje ikke et helt liv...
I så fall...
Mener du at dette virkelig virker?
Å ja da. Det er et kraftig våpen, en slik harpun, og lett å bruke.
En trenger bare sikte og avfyre.
Hva skal du skyte på?
Har det noe å si?
- Kan du gå ned med farten? - Mindre fart. Ikke for lite.
- Gi meg den kroken. - Vi kommer bare inn her.
Det er trangt her borte.
Det er umulig.
Men jeg, Lucas, skal klare det.
Den Sorte Lagune.
En nydelig lagune.
En annen verden.
Litt til. Så tar vi nettet over på den siden.
- Tror du du får fisk? - Greit å vite hva slags arter som fins.
Vi er ikke interessert i fisk. Vi er ute etter resten av fossilet.
Jeg må teste stein fra bunnen av lagunen.
- Vi kom nettopp. - Hvorfor kaste bort tid?
Hvis noe av bredden med det fossilet er her, burde steinprøvene vise det.
- Jeg henter dykkerflaskene. - Forsiktig.
Vi vet ikke hva som er nedi der.
- Jeg håper du er redd for meg også, Kay. - Selvsagt, Mark.
Litt fortere. Kom igjen.
Fortere. Greit. Slipp det ned.
Hele veien. Kom igjen. Ned.
Hele veien.
Greit, stans.
Sånn.
- Vi fikk ned nettet, David. - Bra.
En rar måte å fiske på. Hvem spiser da stein?
Jeg, på en viss måte.
Jeg knuser dem, og de forteller ting.
Vær forsiktig nå.
Hva forteller de steinene?
Hvor gamle de er. Det kalles en uran-bly-test.
Hvorfor vil du vite det, da?
Vi sammenlikner det med prøven av steinen der fossilet ble funnet.
De er oppe.
- Hvor lenge må de vente der? - Det spørs hvor dypt de har vært.
- Hvordan var det der nede? - Fint.
- Jeg hjelper deg av med utstyret. - Takk.
- Carl? Jeg har prøvene dine. - Fint.
- Kan jeg få dem? - Her er de.
- Takk, David. - Og her er noe til deg.
- Takk! De er veldig vakre. - Vi prøver dem med en gang.
- Hjelper du meg, doktor? - Gjerne det.
Kom igjen, David. Dere kan leke hus senere.
David...
Angående Mark.
- Hva med ham? - Prøv å forstå.
Jeg gjør det. Noen bør si til ham at ambisjonene hans synes.
Det hjelper ikke noe. Jeg vet det.
Lenge før du begynte å arbeide med oss, prøvde jeg.
Men denne ene tingen skal han ha: Han har gjort noen betydelige funn.
Han har også tatt æren for noen betydelige funn.
- Kommer du ned? - Nei, jeg vil vente her oppe.
Hvordan var det der nede?
Som en annen verden.
Jeg skulle gjerne sett det.
Merkelig fiskemåte - etter stein.
Frøken Lawrence!
Du er for langt ute, frøken Lawrence!
Zee. Start motoren.
Chico. Dra opp ankeret.
Hva gjør du der ute? Kom tilbake.
Ta det med ro. Vi henter deg.
Kast ankeret.
Takk, Lucas.
- Kay, det var ikke særlig lurt. - Men herlig.
- Hva var det? - Det er noe i nettet.
Dra opp nettet.
- Fort. - Hal i vei.
Dra det opp. Kom igjen.
Dra det opp.
- Dra det opp. - Kom igjen.
Ja.
- Falt det mot siden? - Ingen bevegelse her.
Dra det opp!
Bommen knekker!
Slakk av på vinsjen.
- Slakk av! - Han kan ikke høre deg.
Hei! Hva slags fisk gjør sånt?
Hvem sa det var en fisk? Nettet kan ha huket en undervannsklippe.
Vent.
Det var ikke stein som etterlot dette i nettet.
Det er utrolig.
Jeg har nettopp gjort ferdig en steinanalyse. Du hadde rett, David.
Noe av kalksteinslagene hvor jeg fant fossilet
er på bunnen av denne lagunen.
Lucas, legg den over siden for meg, vil du?
Uansett art, får det leve i fred, vil det ikke plage oss.
Kanskje. Men hvis du tar feil, vil harpunen rette opp enhver feil.
Vi er ute etter fotografier for å forske, ikke trofeer.
I live og i sitt naturlige miljø er dette vesenet av verdi for oss.
Hvorfor nøye seg med foto når vi kan få tingen selv?
Du høres ikke ut som en forsker, men som en storviltjeger ute på drap.
Vi er kanskje ikke hjemme, David, men du arbeider for meg ennå.
Du ventet ikke lenge nok før du kom opp.
- Hvorfor skjøt du? Det angrep ikke. - Skulle tro jeg ville spidde deg.
Hvorfor skal vi leke sisten med vesenet?
Vi kan lære mer av det hvis det er i live.
- Vær så snill. Hva fant dere? - Jeg vet ikke hva en skal kalle det.
Det virker utrolig, men det virket humanoid.
Hvis det er det jeg tror jeg så, er det det største funnet noensinne.
- Ingenting kommer nær av det. - Jeg har beviset på film.
For mange år siden hørte jeg en legende her.
En innfødt fortalte om et menneske som bor under vann.
Men hun var gal. Gale Ghoul, kalte de henne.
Det ukjente virker alltid utrolig, Lucas.
En kaller slike ting for myter.
Men å faktisk tro at det fins en art menneske som kan leve under vann...
Dette er ingen legende, som du snart skal få se.
Vitenskapen kjente ikke til en kamongo før noen få år siden,
og kamongoen levde allerede i devontiden.
Interessant at fossilet jeg fant var fra samme periode.
Kamongoen var en fisk som pustet luft.
- Hva beviser det? - Ingenting.
Unntatt at kamongofisken, som har lunger, fins i dag her i Amazonas.
Det er uendret på millioner av år.
Det muliggjør ikke et menneske med gjeller.
Hvis evolusjonen av den arten kunne stoppe opp og allikevel overleve,
hvorfor ikke en annen?
Hvor er han?
Jeg var sikker på at jeg hadde ham i søkeren.
Til havmann å være tar han gode bilder.
- Det var ikke innbilning, doktor. - Jeg beklager, David.
Hvilke bevis har vi hvis vi aldri finner det igjen?
Hadde du ikke stoppet meg, ville vi tatt det. Død eller levende, samme det.
- Hva skjedde? - Chico!
- Hva skjedde? - Zee!
- Chico... - Zee!
Chico er vekk. Min bror ble dratt uti vannet av en demon!
Alle, hold utkikk. Fort.
En demon? Vel, det er ikke mer usannsynlig enn din fiskemann.
Det er mange underlige legender i Amazonas.
Selv jeg - Lucas - har hørt legenden om en fiskemann.
Herover! Fort!
Se.
Greit, Lucas. Start pumpene.
Nå må vi bare fange ham.
- Du fanger den aldri levende. - Jeg vil prøve, Mark.
Greit, David. Vi kan alltids gjøre det på min måte.
Hvis vi visste hvordan den reagerte.
Tror du den husker Marks angrep og vil ha hevn?
Intet hadde vært bedre.
Du skal nok få det som du vil.
Det aner meg at denne skapningen husker fortiden og mer til.
Jeg vil ikke ha ham snikende innpå oss mens vi sover.
Jeg vet om en måte å få ham opp på.
Rotenon. En gift de innfødte lager av røtter for fange fisk i stille vann.
Av og til fisker jeg på den måten. Jeg skal vise dere.
Unnskyld.
En smak av det forgiftede vannet
og den lammede fisken flyter opp med vondt i hue.
Kom igjen, vi prøver det.
- Ikke noe tegn ennå. - Ikke annet enn noen små så langt.
Kanskje han er død av det såret.
Eller kanskje giften ikke går dypt nok.
Kanskje vi burde få giften til å synke dypere?
Ja. Det er verd et forsøk.
- Hva var det? - Jeg vet ikke.
Kom igjen.
Snakker du til meg, Mark, eller noe der ute?
Begge deler, David.
De vil ikke tro det hjemme, noen av dem.
Jeg ville ikke ha trodd det selv.
Å sitte her ute og vente på at et monster dukker opp.
Det er derfor vi må ta ham.
- Hvorfor vil ikke de tro det? - Fordi det gjelder kjente størrelser.
Med kunnskap vi har akkumulert opp til nå.
Vi har bare begynt å lære om vannet og dets hemmeligheter.
Akkurat som vi bare så vidt har nådd det ytre rom.
Vi vil ikke utelukke muligheten av liv på en annen planet.
Så hvorfor ikke en fullstendig annerledes livsform
i en verden vi allerede vet er bebodd av millioner av levende skapninger?
Vi må ha bevis.
I vannet der! Den lykten skremte det vekk.
Nei.
Der er det.
- Det er dumt å følge ham. - Han er forgiftet.
- Vent. - Har han gjeller, blir han kvalt.
- Hvor lenge varer det? - En time eller to.
Men for det vesenet, hvem vet?
- Carl, følg meg i robåt. Ta med nett. - Jeg blir med deg.
Jeg skal dekke deg.
- Det er der han gikk under. - Jeg skal se etter. Vent her.
Ta det rolig. Han dro gjennom her. Kom igjen.
Zee!
Nei!
David! David!
Vi har ham.
Vi har ham!
Ikke drep ham!
- Hva skjedde? - Gi meg nettet.
Hvordan er han?
Han er død.
Det er den siste.
- Overlever han? - Jeg vet ikke.
Hvis han tåler den giften og å være ut av vannet så lenge.
Du lyder som om det er synd på ham. Han kunne like gjerne ha drept deg.
- Men det gjorde den ikke. - Det er det samme.
Han dreper aldri noe mer.
- Vel, Lucas, vi kan dra tilbake. - Vi er ikke ferdige her ennå.
Vi må utforske den grotta.
- Få bilder, data. - Jeg har de bevis jeg trenger.
- Sett i gang, Lucas. - Vi drar ikke før arbeidet er ferdig.
Greit, David, hvis det er det du vil.
Doktor, tror du du kan bli her og holde øye med skatten vår?
Ikke bli lenge, David.
Du bør få deg noe hvile.
Hei.
Tenkte jeg skulle komme opp og få litt luft.
Hvorfor tror du de bruker så lang tid?
David er veldig grundig.
Men skulle ikke du hvile?
Jeg fikk ikke sove.
- Hør på alle lydene. - Jaktrop, for det meste.
Dyr ute på rov.
Noen av dem skriker av frykt, som folk som plystrer i mørket.
Jeg er ikke akkurat blind, Kay.
Du er urolig for hva som er skjedd mellom Mark og David.
Men straks du innser det enkle faktum at du er forelsket, som du er,
er det fornuftig å se det vitenskapelig.
- Det er ikke så lett som det. - Hvorfor ikke?
Uten Mark Williams ville jeg ikke hatt noe yrke, eller denne jobben.
Det er sant at han lærte deg opp og ga deg en jobb,
men han trengte deg like mye som du trengte ham.
- Du overforenkler. - Du har betalt tilbake mange ganger.
Han kan takke din solide forskning for mye av sin status ved instituttet.
Og en ting til ting...
Tilbake, Kay!
Kom an, tilbake!
Dr Thompson!
Hvordan går det?
Hvis det ikke blir betent, kan han klare seg.
Det ville ikke ha skjedd hvis han ikke hadde vært uforsiktig.
Ingen kan klandres.
Fire har dødd hittil.
Og hvis han dør, for et fåfengt spill av erfaring og evner.
Ingen ville det skulle skje, David.
Mark, jeg syns vi skal forlate lagunen så fort vi kan.
Uten å få det vi kom for?
Vi kom ikke her for å slåss med udyr. Vi kom for å finne fossiler.
Vi kan komme tilbake med en bedre utstyrt ekspedisjon.
- Vær fornuftig. - Fornuftig?
Hva annet kunne jeg vente?
Men du, Carl. Det betyr like mye for deg.
Du kjører deg selv for hardt, og tar resten av oss med deg.
- Vi blir til vi får ham. - Eller til flere blir drept?
Nei, vi blir ikke.
Lucas? Vi drar herfra så fort vi kan.
Jeg tar den slags avgjørelser her.
Du tar feil, Mr Williams. Om bord er det kapteinen som bestemmer.
Vi gjør som du sier.
Du gjør som jeg sier.
Du ønsket å si noe, min herre?
Dr Maia, ville du være så snill å dra opp ankeret?
Jeg starter motoren.
Se opp! Det er noe her! Se opp!
Se opp!
Tilbake. Det er noe her.
- Bakk båten. - Tilbake.
Det var ikke noe der da vi kom.
Noen har lagt det der for å hindre oss i å dra.
Udyret.
- Jeg sjekker for skade nede. - Jeg går akter og holder vakt.
Best du blir hos Thompson.
Det er vår siste sjanse til å få beviset. Dere ser det er her ennå.
Vi er kjemper for livet, og du er redd folk ikke vil tro oss?
Alt er i orden der nede.
- Hold deg i lugaren og lås døren. - Nei, bli hos oss. Det er tryggere.
Lucas, start vinsjen.
Kom igjen. Start vinsjen.
Opp en tomme.
Stans.
Gi meg noe slakk.
Litt til.
Hal i vei.
Rolig. Litt til.
Hal i vei. Opp med det.
Mer.
Stans.
Greit, hal i vei.
Opp!
Den glapp vel.
- Vi må bare prøve igjen. - Hvordan, David?
Jeg må bruke dykkerutstyret.
Jeg skal hjelpe ham.
Jeg blir med deg.
Det eneste vi vil nå er å rydde utfarten fra lagunen.
- Jeg skal være åte for ham. - Å, Mark. Flytt deg.
La det angripe meg. Da kan dere ta ham.
- Du er gal. - Som vil gjøre tidenes største funn?
Du vet ikke hva dette kan bety. For oss alle!
- Mark, du blir ikke med meg. - Jo.
Takk, Carl. Lucas, klar ved vinsjen.
Carl, klar ved vaieren.
Det er den eneste måten. Vi må rydde innseilingen.
Hei, den typen der nede, tror dere det er en mygg dere kan vifte vekk?
- Vi må ta den sjansen. - Ja, en ekspedisjon trenger martyrer.
Kay! Jeg gjør det eneste vi kan gjøre.
Hvis alle bare sitter her, ender vi alle som Mark.
Vent litt. Det du sa nettopp, at den ikke er en mygg.
Kanskje vi ikke trenger å kjempe på hans måte.
- Hvor mye rotenon er igjen? - Ikke nok.
Nok til en slags sprøytepistol?
Hva?
Vil du prøve å drepe den som mygg?
- Det virket før. - Og det tok lang tid.
Vi vil bare slå ham ut litt.
Holde ham vekk lenge nok til at jeg får vaieren rundt treet.
Hva kan vi bruke som sprøytepistol?
En av luftflaskene.
En løsning av rotenon under trykk. Det burde gjøre susen!
- Sus og sus. - Kom igjen.
- Lucas, du holder vakt. - Ja vel.
Kan det gå fortere?
- Jeg skjøt ham, men jeg bommet. - Han kommer igjen.
Fort.
- Gi meg en hånd! - David!
- Så du ham? - Han er der, ja.
- Hjelp meg med dette utstyret. - Sim.
- Jeg fikk vaieren rundt stammen. - Fint.
- Vær klar med vinsjen. - Greit.
Jeg skal få startet båten.
- Gi den litt slakk. - Sim.
Vær klar til å bakke. Kay, kast den lina.
Fort.
Greit, bakk nå.
Bakk.
Hardt akterover.
Hun kommer. Bakk.
Bakk.
Hun kommer.
Bakk.
Fortsett. Hardt akterover.
Vi er klar. Klar til å dra den opp med vinsjen.
Dra den inn.
Jeg går ned og løsner det.
Slakk.
Mer slakk.
Slakk. Det er nok.
Det er bra. Nå har du den. Bare smett den gjennom ringen.
- Fort, David. - Jeg har den nesten.
Han tok henne! Han tok henne!
Nei, ikke skyt! Du kan treffe Kay!
Gi meg en hånd.
Lucas, dra til åpningen ved stranden.
Kay!
Kay?
Kay!
- Kay, elskede. - David...
David!
Tilbake, Kay.
Nei, la være. La ham dra.
Nei.